В Україні запрацювала Національна дитяча «гаряча лінія»

 

    З початку 2013 року в Україні з’явилася нова всеукраїнська «гаряча лінія» - для дітей та про дітей. Лінію, яка відтепер діє за номером 0 800 500 225, відкрили у Міжнародному жіночому правозахисному центрі «Ла Страда-Україна». Тут маленькі українці знайдуть підтримку та пораду стосовно своїх проблем, якими їм нема з ким поділитися. Батьки, вчителі та вихователі матимуть змогу оперативно отримати індивідуальну консультацію стосовно порушень прав дітей. Дзвінки на лінію - безкоштовні як зі стаціонарних телефонів на всій території України, так і з мобільних усіх українських операторів.

     Створення окремої «гарячої лінії» з дитячих питань стала відповіддю на кількість запитів, які були отримані протягом останніх років на Національну «гарячу лінію» з питань запобігання насильства в сім’ї та захисту прав дітей – у 2011 році понад 6 тисяч телефонних звернень надійшли від самих дітей або з дитячих питань, що становить половину усіх дзвінків, за підсумками 2012 року таких дзвінків також близько половини від загальної кількості – близько 5 тисяч. 

      При цьому, в Україні досі немає жодної національної «гарячої лінії» для дітей, яка, безумовно, має бути окремою структурою з фахівцями, спеціально підготованими для консультування дітей.

      На Національній дитячій "гарячій лінії" Центру «Ла Страда-Україна» консультують компетентні у дитячих питаннях психологи, юристи та соціальні працівники. Коло питань, з яких вже надаються консультації, досить широке і було сформовано на основі отримуваних останніми роками запитів від абоненоів. Основні теми, з яких консультують на Національній дитячій «гарячій лінії»,  - насильство над дітьми та жорстоке поводження з ними у сім’ї та з боку оточення, психологічні проблеми, негаразди у стосунках з дорослими та однолітками, майнові права дітей, питання встановлення опіки, а також булінг і безпека в Інтернеті.

         Створення такої гарячої лінії буде відповідати положенням низки міжнародних документів, ратифікованих Україною, включаючи Конвенцію Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуальниого насильства № 201. Стаття 13 цієї Конвенції говорить, що "кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів, щоб заохочувати і підтримувати створення інформаційних послуг, таких як телефон або інтернет гарячі лінії, щоб консультувати абонентів, навіть конфіденційно, або з урахуванням їх анонімність ". У статтях 82-83 Заключних зауважень Комітету ООН про права дитини щодо України зазначається, що "Комітет вітає створення безкоштовних телефонів довіри для дітей групи ризику або потребують захисту, таких як лінія довіри і ті, які встановлені Ла Страда-Україна, у відповідності з рекомендацією Комітету (CRC/C/OPSC/UKR/CO/1, пункт. 34)».

       У 2012 році Національна "гаряча лінія" із запобігання насильству та захисту прав дітей Центру «Ла Страда-Україна" стала асоційованим членом Child Helpline International - всесвітньої мережі дитячих телефонів довіри, яка об’єднує високі стандарти телефонного консультування саме дітей. Виконавши усі вимоги міжнародних стандартів, Центр «Ла Страда-Україна» та його новостворена Національна дитяча «гаряча лінія» в 2013 році очікує на отримання повноправного членства в СHI. 

Що таке торгівля людьми

Проблема торгівлі людьми – одного з найнегативніших явищ сучасного суспільства – уперше була піднята правозахисниками на початку ХХ століття. У той час особлива увага приділялася жінкам з Великобританії, яких змушували до проституції в країнах континентальної Європи. Так з'явився термін ”біле рабство”, який пізніше поширився на загальне поняття торгівлі людьми.

З тих пір феномен торгівлі людьми піддається постійному аналізу і є предметом багатьох суперечок і дискусій. Однак якщо подивитися на більшість документів, публікацій, виступів з проблеми, то стане очевидно, що часто поняття ”торгівля людьми” обмежується ”торгівлею жінками”. При цьому в більшості випадків мова йде про торгівлю жінками з метою використання в проституції, порнобізнесі, сексуальній сфері тощо. Безумовно, торгівля жінками є складовою частиною злочину ”торгівля людьми”. Однак поняття ”торгівля людьми” є більш широким: об'єктом цього злочину може бути будь-яка особа, незалежно від статі і віку.

Метою торгівлі жінками може бути насильницький шлюб, примусова праця, використання в домашньому господарстві і промисловому чи сільськогосподарському секторах, народження дитини примусово чи за замовленням, використання в сексуальному бізнесі. Чоловіків переважно використовують на будівництвах, у промисловості, сільському господарстві, дітей – у жебрацтві, осіб будь-якої статі і віку – для вилучення і трансплантації органів.

У даний момент найбільш повне визначення торгівлі людьми дає ”Протокол з попередження торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми”, який доповнює Конвенцію ООН про боротьбу з транснаціональною організованою злочинністю. Протокол є основним сучасним документом, спрямованим на боротьбу з цим злочином. Він визначає торгівлю людьми як: Здійснення з метою експлуатації вербування, перевезення, передачі, приховання чи отримання людей шляхом погрози силою або її застосування чи інших форм примусу, викрадення, шахрайства, обману, зловживання владою чи вразливістю стану або шляхом підкупу у вигляді платежів чи вигод для одержання згоди особи, яка контролює іншу особу.

З приведених вище визначень випливає, що торгівля людьми – це сукупність таких ознак: вербування, перевезення, передача, продаж, усиновлення (удочеріння) у комерційних цілях, використання в порнобізнесі, використання у військових конфліктах, залучення до злочинної діяльності, трансплантація чи насильницьке донорство, примус до заняття проституцією, рабство і ситуації, подібні до рабства, примусова праця, залучення в боргову кабалу, використання шантажу, погроз, насильства.

Корисні поради

Які консультації можна отримати на Національній „гарячій лінії” з питань запобігання торгівлі людьми?

• Консультації щодо процедури легального працевлаштування за кордоном та наслідків нелегального працевлаштування

• Консультації з питань навчання за кордоном

• Консультації щодо укладення шлюбу або розлучення з іноземцем/кою

• Консультації щодо небезпеки потрапляння в ситуацію торгівлі людьми

• Інформаційні консультації щодо виїзду з туристичною чи приватною метою До нас також можна звернутися:

• із проханням сприяти у пошуку зниклих за кордоном

• щодо пошуку шляхів повернення на батьківщину осіб, які потерпіли від торгівлі людьми

• щодо організації соціальної допомоги потерпілим від торгівлі людьми. Також на „гарячій лінії” можна отримати консультації з питань: - дитячої праці та її найгірших форм, - правил та можливостей працевлаштування неповнолітніх, - проблем дітей трудових мігрантів.

Якщо Ви їдете навчатись за кордон:

Для того, щоб отримати дозвіл на навчання за кордоном (студентська віза), Вам необхідно підготувати ряд документів. Як правило, до посольства обраної Вами країни подаються:

• Свідоцтво про закінчення середньої школи (оригінал і переклад, завірений у нотаріуса та затверджений Міністерством закордонних справ України)

• Документ про здачу іспитів до ВНЗ України

• Довідка про те, що Ви не були засуджені

• Підтвердження того, що обраний навчальний заклад за кордоном зацікавився Вами Без сумніву, знання мови країни перебування є основною умовою для отримання дозволу на навчання. Часто навчальні заклади вимагають посвідчення про здачу іспитів з мови. Майже всі вищі навчальні заклади мають спеціальні мовні курси для іноземців. Запам'ятайте, туристична віза не дає права на отримання статусу студента за кордоном! Більш докладну інформацію про можливість навчатись за кордоном, Ви можете отримати у посольстві обраної Вами країни, а також у культурному центрі/товаристві посольства.

Якщо Ви їдете працювати за кордон:

• Перевірте, чи має фірма ліцензію на такий вид діяльності як „посередництво в працевлаштуванні за кордоном”, видану Міністерством праці та соціальної політики України, та копію дозволу на працевлаштування громадян України, виданого роботодавцю уповноваженим органом країни працевлаштування, або копію ліцензії на впровадження посередницької діяльності у працевлаштуванні громадян України, виданого уповноваженим органом країни працевлаштування посереднику. Зазначені документи повинні бути засвідчені згідно з законодавством країни їх видачі та легалізовані у консульській установі України (можуть бути також засвідчені у посольстві відповідної держави в Україні та легалізовані в МЗС України, якщо міжнародними документами, в яких бере участь Україна, не передбачено інше).

• Перевірити достовірність ліцензії можна, звернувшись до регіональної Державної служби зайнятості (якщо ця фірма регіональна) або Управління політики зайнятості та трудової міграції Міністерства праці та соціальної політики.

• Перебуваючи на фірмі Ви маєте право ознайомитися з такими документами як: - копія свідоцтва про державну реєстрацію; - оригінал ліцензії; - інформація про повне найтування посередника (його адреса, номера телефонів, імена й по батькові керівників (власників); - номери телефонів місцевого органу державної служби зайнятості України, представництва Державного комітету з питань регуляторної політики і підприємництва; - нормативно-правові акти, яких повинен дотримуватися посередник при наданні посередницьких послуг в працевлаштуванні українських громадян за кордоном; - витяги з Закону „Про захист прав споживачів” в частині надання послуг; - книга відгуків і пропозицій.

• Поцікавтесь, чи є у фірми позитивний досвід працевлаштування українських громадян за кордоном.

• Фірма-посередник має надати проект трудового договору (контракту) з іноземним роботодавцем, завірений роботодавцем.

• Згідно законодавства України, фірма яка пропонує посередництво в працевлаштуванні за кордоном, не має права брати передоплату у будь-якій формі за надання послуг до укладання трудового договору (контракту) з іноземним роботодавцем.

• У разі, якщо Ви вирішили скористатися послугами фірми посередника, необхідно обов'язково оформити свої відносини у формі письмового договору на надання посередником послуг у працевлаштуванні за кордоном: - номер, дата, місце укладання договору; - назва та адреса посередника, номер видачі ліцензії на посередництво в працевлаштуванні на роботу за кордон; - дані про клієнта (прізвище, ім'я та по батькові, адреса проживання тощо); - визначення предмету договору: які послуги пропонуються при працевлаштуванні на роботу за кордон; - місце підписання трудового договору (контракту) з роботодавцем; - права, обов'язки і відповідальність сторін; - умови зміни, розриву та анулювання договору; - порядок вирішення спірних питань; - визначення форс-мажорних обставин і дії сторін при їх появі; - перелік додаткових платних послуг; - строк дії договору; - реквізити сторін договору;

• У трудовому договорі (контракті) повинна міститися найбільш повна інформація про умови роботи: тривалість робочого дня, вихідні дні, оплата праці, умови проживання, страхування (в тому числі від нещасного випадку, хвороби, медичне).

• Уникайте використання в контракті фраз типу: „та інші види робіт”, „всі роботи на вимогу роботодавця”. Цей договір складається у двох примірниках: один віддається клієнту, а другий залишається у посередника.

• Підписання трудового договору (контракту) є обов'язковою умовою легального працевлаштування.

• Трудовий договір (контракт) повинен бути написаний зрозумілою для Вас мовою (українською або російською) у 2 примірниках.

• Погоджуйтесь на сприянні у працевлаштуванні лише на умові оформлення спеціальної робочої візи. Пам'ятайте, службова, туристична та гостьова візи не дають права на легальну роботу за кордоном.

• Необхідно отримати від посередника документи про кошти сплачені йому за надані послуги.

• Пам'ятайте, наявність копії закордонного паспорту чи копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера значно полегшить процедуру відновлення документів у разі необхідності.

• Зателефонуйте до посольства тієї країни, в яку плануєте їхати працювати, та уточніть, чи відкривається на даний момент робочі візи для громадян України за даною спеціальністю; а також які документи треба надати для відкриття робочої візи, і скільки вона коштуватиме.

Що таке система Au Pair?

Згідно з правилами системи, працювати в якості Au Pair (з фр.- „няня”) може особа у віці від 19 до 24 років, що не має сім'ї і дітей. Система передбачає проживання у сім'ї, допомогу по догляду за дітьми і виконання поточних господарських справ (30 годин на тиждень), а також відвідування мовних курсів. Однак, в обов'язки учасника системи не входить турбота про дітей молодше двох років, оскільки в осіб, які влаштовуються в якості Au Pair, як правило, немає достатнього досвіду по догляду за дітьми такого віку. Учасник системи має право на вихідний раз на тиждень.

Документи, необхідні для участі в системі:

• фотографії на документи (кількість і формат за вимогою);

• декілька фотографій, на яких зображені Ви з Вашою сім'єю, з дітьми про яких Ви піклувалися; 

• медична довідка, яка вказує наявність хронічних захворювань;

• рекомендаційні листи, характеристики від роботодавця у якого Ви працювали, в яких повинні бути вказані риси Вашої вдачі, відношення до роботи і життя. Обов'язково треба вказати ім'я і адресу людей, які дали характеристику;

• інформація про наявність досвіду по догляду за дітьми, термін і тип вихідного. Характеристику можуть дати батьки дітей, за якими Ви доглядали. Прохання вказати ім'я та адресу людей, які дали характеристику. Якщо Ви працювали у дитячому садку, додайте характеристику з місця роботи;

• копію вашого останнього шкільного свідоцтва (атестата);

• посвідчення про знання мови країни, в яку Ви їдете.

Права особи, яка їде в якості Au Pair:

• Ви маєте право на власну кімнату;

• Ви маєте право вживати будь-яку їжу, за бажанням;

• Вам повинні надавати кишенькові гроші;

• Ви маєте право на канікули (два або чотири тижні), якщо Ви перебуваєте в країні протягом року;

• Ви маєте можливість поліпшити знання іноземної мови;

• Ви маєте можливість поміняти сім'ю, якщо виникли конфлікти;

• Ви маєте право на страхування здоров'я від нещасних випадків (тільки в Німеччині);

• Ви маєте право на квитки в громадському транспорті (тільки в Німеччині).

Корисна інформація:

• Переконайтесь, що Ваш паспорт дійсний на той термін, який передбачений Вашим контрактом.

• Термін перебування вказаний у Вашій Au Pair-візі.

• Ваш сімейний контракт повинен містити інформацію про медичне страхування, яке діє у Європі. У деяких країнах Ви повинні мати власний медичний страховий поліс.

• Контракт укладається на термін від трьох місяців до одного року.

• Якщо Ви водите машину, потурбуйтеся про міжнародні права водія. Європейські машини, як правило, стандартні у використанні, так що Ви зможете навчитися їх водити.

• Сума Ваших кишенькових грошей буде становити 200 євро на місяць.

• Ви повинні мати певний досвід по догляду за дітьми: робота в таборах, на рятувальних станціях, досвід лідера, вчителя, волонтера і тому подібне. Ви повинні надати рекомендаційні листи, які засвідчують досвід по догляду за дітьми.

• Пам'ятайте, що Ви представляєте свою країну і Ваша поведінка повинна бути гідною. Непомірне вживання алкоголю, ненормативної лексики, яких-небудь наркотичних речовин, є достатніми підставами для негайного звільнення Вас від обов'язків системи Au Pair.

Ви плануєте вийти заміж за іноземця:

• Запам'ятайте, фіктивний шлюб – злочин. Це може стати причиною Вашого ув'язнення або депортації (видворення з країни)

• Ви повинні мати якомога більше інформації про свого майбутнього чоловіка: чи має він постійну роботу, чи був він одружений, скільки разів, чи розлучений він офіційно (розлучення та окреме проживання – різні речі)

• Запропонуйте нареченому зустрітися не на „нейтральній” території (це може поставити Вас у залежність), а в Україні – у нас є багато мальовничих куточків та місць для комфортного відпочинку

• Поцікавтесь особливостями шлюбного законодавства країни, в якій Ви плануєте жити, у тому числі – правами спільних дітей, Вашими правами при розлученні. Це можна зробити у посольстві та у юриста

• Порадьтеся з юристом щодо укладання шлюбного контракту. Переконайтесь, що шлюб, зареєстрований в Україні, буде дійсним за кордоном. При необхідності, свідоцтво про шлюб можна легалізувати (затвердити у нотаріуса, Міністерстві юстиції та Міністерстві закордонних справ України)

• Виїжджаючи за кордон по гостьовій візі або по візі нареченої (віза нареченої для поїздки у США громадянкам України видається у Посольстві США в Польщі), пам'ятайте, ці візи не дають права на роботу

• Залишіть копію закордонного паспорта та точну адресу Вашого нареченого батькам. Регулярно телефонуйте додому.

Поради, які будуть корисними перед поїздкою за кордон:

• Нікому не довіряйте Ваш паспорт. Документи, що засвідчують Вашу особу, завжди повинні знаходитись тільки у Вас.

• Якщо Ви збираєтесь працювати чи навчатись за кордоном, Вам необхідно підписати контракт. Контракт повинен бути написаний зрозумілою Вам мовою, а також містити інформацію про умови (оплата, вихідні дні, робота у святкові дні, медичне страхування), місце та час Вашої майбутньої праці чи навчання.

• Залиште вдома детальну інформацію про своє майбутнє перебування за кордоном з адресою та контактними телефонами, а також копію свого паспорта та контракту. Ми б також рекомендували залишити своє фото та адреси Ваших іноземних друзів. • Дізнайтесь номери телефонів українських посольств та консульських представництв за кордоном та візьміть їх з собою. Якщо Ви опинились у скрутній ситуації або Вам хтось загрожує, звертайтесь до представників своєї країни, які допоможуть Вам. Якщо у країні Вашого перебування немає посольства України – телефонуйте у посольство України в сусідній державі.

• У зарубіжних країнах активно працюють неурядові організації та служби, котрі надають допомогу особам, які опинились у скрутному становищі. Звертайтесь до них у разі необхідності.

• Термін перебування на території іноземної держави вказаний у Вашій візі. Порушення візового режиму унеможливить Ваш наступний виїзд за кордон. Дотримуйтесь правил візового режиму!

• Пам'ятайте, що знання хоча б елементарних слів іноземної мови значно полегшить Ваше перебування за кордоном. Куди, в які організації можна звернутися у разі небезпеки: загрозі власному життю, свободі?

• Перш за все зателефонувати до посольства України або консульського представництва. Якщо у країні перебування немає посольства України – телефонувати у посольство України в сусідній державі.

• Також можна звернутися до неурядових організацій та служб, які надають допомогу жінкам, що потрапили в біду. Їх послуги, наприклад, тимчасовий притулок, допомога в поверненні додому, юридична підтримка та соціальний супровід. Ми маємо телефонну базу і можемо запропонувати Вам телефони посольств, консульств та неурядових організацій.

На „гарячій лінії” Центру „Ла Страда - Україна” можна також отримати корисні номери:

? дипломатичних представництв іноземних держав на території України

? дипломатичних представництв України на території іноземних держав

? міжнародних та неурядових організацій України та за кордоном

? управлінь, відділів боротьби зі злочинами, пов’язаними з торгівлею людьми в областях

? Консульського відділу МЗС

? Центру захисту українських громадян за кордоном при МЗС

? обласних відділів дільничних інспекторів Які додаткові можливості пропонує Національна „гаряча лінія” з питань запобігання торгівлі людьми? Щосуботи з 10 до 14 години на Національній „гарячій лінії” з питань запобігання торгівлі людьми консультують експерти, які перевіряють фірми, що є посередниками при працевлаштуванні за кордоном та працюють на території України. Спеціалісти Державного центру зайнятості можуть перевірити дійсність ліцензії фірми та повідомити чи надходили на дану фірму скарги.

 Заходи щодо запобігання торгівлі людьми у ЗОШ № 42

2011-05-20
/Files/images/IMG_4074.jpg
20.05 у ЗОШ № 42 у школі були проведені такі заходи:
1. Тематичні уроки у 9-а (27 учнів) і 10-а (16 учнів) класах за темою "Ціною свого життя"/Files/images/P1020065.JPG
2. Перегляд документального фільму "Станція призначення - життя"
3. Демонстрація та роздавання учням тематичних бюлетнів та памяток "Як не стати жертвою торгівців людьми"

/Files/images/P1020061.JPG
4. "Круглий стіл" за темою "Поїздка за кордон - за і проти..."
- законодавча база щодо запобігання торгівлі людьми;
- визначення проблеми торгівлі людьми;
- причини поширення торгвлі людьми у світі і в Україні;
- шляхи потрапляння українських громадян до рук торговців людьми;
- торгівля людьми як порушення прав людини.

План заходів
Головного управління освіти і науки
на виконання обласних заходів щодо протидії торгівлі людьми
на 2009-2013 роки

№№ п/п	Назва заходу	Термін виконання	Відповідальні за виконання
1	Забезпечити організаційно-психологічний супровід програм соціальної та психологічної реабілітації дітей, що постраждали від торгівлі людьми, спільно з працівниками відповідних правоохоронних структур	Протягом
2009-2013 років
	КЗ "Харківський обласний науково-методичний інститут безперервної освіти", начальники районних (міських) відділів (управлінь) освіти,
керівники закладів освіти обласного підпорядкування
2	Сприяти реалізації тренінгових програм для учнів закладів освіти, особливо шкіл-інтернатів, спрямованих на зменшення ризику їх потрапляння до сексуального та трудового рабства	Протягом
2009-2013 років
	КЗ "Харківський обласний науково-методичний інститут безперервної освіти",
начальники районних (міських) відділів (управлінь) освіти, керівники навчальних закладів
3	Продовжити розгляд питань протидії торгівлі людьми на курсах підвищення кваліфікації педагогічних кадрів керівників та їх заступників 	Протягом
2009-2013 років
	КЗ "Харківський обласний науково-методичний інститут безперервної освіти"
4	Забезпечити проведення Тижня протидії торгівлі людьми з використанням відеоматеріалів (відеофільм "Станція призначення – Життя"), просвітницького тренінгу, вхідного та вихідного анкетування щодо обізнаності учнів 9-11 класів з питань протидії торгівлі людьми	Жовтень щорічно	КЗ "Харківський обласний науково-методичний інститут безперервної освіти", начальники районних (міських) відділів (управлінь) освіти
5	Забезпечити проведення в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності Уроку протидії торгівлі людьми 	Грудень, травень щороку	Начальники районних (міських) відділів (управлінь) освіти, керівники навчальних закладів
6	Забезпечити спільно з центрами зайнятості населення розміщення в навчальних закладах усіх типів і форм власності стендів з інформаційними матеріалами про професії, що користуються попитом на вітчизняному ринку праці, а також про наслідки нелегального виїзду за кордон з метою працевлаштування 	Протягом
2009-2013 років
	Начальники районних (міських) відділів (управлінь) освіти,
керівники закладів освіти обласного підпорядкування
7	Підготувати і провести обласний семінар з питань просвітницько-профілактичних заходів щодо питань протидії торгівлі людьми для методистів районних (міських) методичних кабінетів	Жовтень 2009 року	КЗ "Харківський обласний науково-методичний інститут безперервної освіти"
8	Під час підготовки до літньої студентської практики сприяти організації інформативних зустрічей з питань протидії торгівлі людьми з представниками правоохоронних органів та громадських організацій	Протягом
2009-2013 років
	Керівники вищих та професійно-технічних навчальних закладів
9	Забезпечити висвітлення у вузівських багатотиражних газетах матеріалів з питань протидії торгівлі людьми та надання допомоги особам, що постраждали від такого злочину	Протягом
2009-2013 років
	Керівники вищих навчальних закладів
10	Підвищувати рівень інформованості батьківської громадськості щодо засобів і методів, які використовуються торговцями людьми, шляхом організації та здійснення інформаційно-просвітницьких заходів	Постійно	Начальники районних (міських) відділів (управлінь) освіти, керівники навчальних закладів
11	Розвивати співробітництво з громадськими організаціями і фондами з метою обміну інформацією щодо запобігання торгівлі людьми	Постійно	Головне управління освіти і науки, начальники районних (міських) відділів (управлінь) освіти, керівники навчальних закладів

 Насильство над дітьми в сім’ї

ВСТУП

У правознавстві насильство – фізичні (тілесні пошкодження, побої) або психічні (погроза) впливи однієї людини на іншу.

У нових незалежних країнах, які з’явилися на політичній карті в останні роки, відбуваються кризові процеси, спостерігається соціально-економічна та політична нестабільність, що призводить до появи багатьох негативних суспільних явищ, до зростання злочинності та насильства. На жаль, саме насильство є однією з характеристик сучасного суспільства.

Насильство особливо торкнулося сімейних правовідносин. Як казав Аристотель, «кожна сім я – частина держави».Але насильство в сім ї набуло таких масштабів і глибин, що вже занадто загрожують безпеці особи, суспільства та держави загалом.

 Насильство в сім ї – явище не специфічно українське, а загальне, можливо, навіть світове.

Жорстоке поводження із дітьми в сім ї не така вже й рідкість. Часто плутаючи методи ви ховання із  звичайним насильством, батьки намагаються бути «розпорядниками» життя власної дитини. Не знаючи іншого ставлення, малюки не можуть правильно оцінити ситуацію, тому самі, вважаючи себе винними навіть не намагаються захиститись. Але в суспільстві не прийнято казати про такі речі. Дуже часто один з батьків просто спостерігає за знущанням над своєю дитиною. Та насправді ця форма насильства існує у побуті дуже давно і поширена серед представників різних національностей, різного соціального та фінансового статусу, у сім’ях з різними світоглядами, світосприйняттям, релігійними вбачаннями.

За даними статистичного центру, у 2006 році в Україні від різноманітних протиправних дій дорослих постраждало 7 тисяч дітей. Найбільше страждають від домашнього насильства діти у віці до 10 років. Причому кожен третій з них не вчився у школі – чи батьки не пускали, примушуючи просити милостиню, чи то немає можливості відвідувати заняття (відсутність одягу та ін.)

 

РОЗДІЛ 1
ПРИЧИНИ ВИНИКНЕННЯ ПРОБЛЕМИ

Однією з причин загострення проблеми домашнього насильства над дітьми є соціально-економічна нестабільність у суспільстві. За даними статистики в Україні відомо про існування близько 2 мільйонів неповних і проблемних сімей, де немає когось з батьків, або ж батьки знаходяться у постійних пошуках роботи. Із них – близько 60 тисяч сімей, де проживає 150 тисяч підлітків, офіційно вважаються неблагополучними.

Дуже часто жорстоке поводження з дітьми це результат того, що самі батьки страждали від  насильства у дитинстві. Намагаючись виправити свої помилки, вони використовують своїх дітей; іноді батьки не знають інших шляхів «виховання», бо у своїй родині бачили тільки це. Найжахливіше те, що це може повторюватися багато поколінь.

Інша причина – раннє батьківство. У деяких батьків ще не сформувалося почуття батьківської відповідальності. Від незнання того, як поводитися з дитиною в різних ситуаціях, людина стає агресивною і всі проблеми вирішує одним способом - образами чи побиттям. Такі батьки часто не сприймають всерйоз потреби своїх дітей. Вони висміюють їх, не дозволяють їм виражати свої істинні почуття, їм важко поважати свої дітей як окремих особистостей зі своєю власною свободою. Вважаючи дітей причиною своїх проблем, вони їх б’ють, ображають, брешуть, погрожують їм, ізолюють, не довіряють, зневажають. Такі батьки можуть використовувати своїх дітей як засіб задоволення власних егоїстичних потреб, не усвідомлюючи при цьому, якої шкоди завдають своїм дітям. Такі діти страждають від психологічних травм.

Часто батьки впевнені в тому, що такий стиль виховання корисний для дитини, для їх же добра. Вони або не хочуть зіпсувати дитину, або виправдовують свою жорстоку поведінку розмовами про дисципліну і суворе виховання.

Як вже зазначалося, однією з причин насильства над дітьми є неправильне поводження з батьками, коли ті самі були малими. Як наслідок виникає ще одна причина: поводячись так зі своїми дітьми, вони намагаються довести, що їхні батьки справді їх любили; їм важко подивитися в обличчя факту, що батьки не любили і, можливо не могли любити їх так сильно, як вони мали  втому потребу. Практично кожна травмована дитина дає собі таємну клятву в тому, що ніколи так не буде поводитися зі своєю дитиною, не буде казати образливих слів, бити, принижувати їх.  Але найжахливіше те, що майже всі, ставши дорослими, в ситуації сімейного конфлікту переконуються, що порушують цю клятву, говорять або роблять свої дітям саме те, що робили їм, і часто використовують ті самі методи або ті  самі слова.

 

РОЗДІЛ 2
ПРАВОВІДНОСИНИ МІЖ БАТЬКАМИ ТА ДІТЬМИ.
ПРАВА ТА ОБОВ’ЯЗКИ БАТЬКІВ ТА ДІТЕЙ.
ОКРЕМІ ОСОБИСТІ НЕМАЙНОВІ ПРАВА ТА ОБОВ’ЯЗКИ БАТЬКІВ

2.1.  Право та обов’язок батьків забрати дитину з родильного дому або іншого закладу охорони здоров’я.

Частина 2 ст. 143 Сімейного Кодексу України (далі СК) встановлює “обов’язок матері забрати свою дитину із пологового будинку навіть у тому випадку, якщо вона не перебуває  у зареєстрованому шлюбі[1]”. Тому, відсутність у жінки чоловіка, який визнає за собою батьківство не є підставою для залишення дитини у род домі чи відмови від нього. Але потрібно також наголосити на тому, що обов’язок забрати дитину має лежати на обох батьках, незалежно від тих відносин, у яких вони знаходяться (зареєстрований шлюб чи ні).Обов’язок батьків забрати дитину з род дому чи іншого закладу охорони здоров’я відповідає  “праву дитини проживати у  сім ї[2] ” (ч.3 ст.4 СК). Саме сімейному вихованню надається явна перевага порівняно з іншими формами виховання як усиновлення, прийомна родина, патронат, передача дітей в родину опікуна. Частина 1 ст.151 СК встановлює, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Положення ч.3 ст.4 СК відповідає ст. 51 Конституції України, яка передбачає „охорону державою сім ї, дитинства, материнства, батьківства[3]”. Тому обов’язок батьків забрати дитину з пологового будинку чи іншого дитячого закладу є обов’язком не тільки перед своєю дитиною, але і обов’язком перед державою, тобто зазначений обов’язок носить не тільки сімейно-правовий, але й публічно-правовий характер. Зазначене право та обов’язок батьків (одного з них) на відміну від інших сімейних суб’єктивних прав та обов’язків батьків має разовий, а не тривалий характер. Але існують деякі виняткові обставини. До таких обставин відносяться серйозні недоліки фізичного або психічного здоров’я дитини. Але висновки щодо існування подібних недоліків повинні ґрунтуватися не на особистому враженні батьків або родичів дитини, а на медичному висновку лікарів. Більш складно стоїть питання щодо інших обставин, що передбачають залишення дитини у род домі, передбачених даною статтею – інші обставини, що мають вагоме значення. Подібне формулювання дозволяє розширено тлумачити цю норму, бо перелік цих обставин передбачити неможливо. У звязку з тим, що дана стаття встановлює обов’язок батьків, то його невиконання передбачає настання певної сімейно-правової відповідальності (ч.4 ст.155 СК). Така відповідальність передбачена статтею 164 СК. Частина 1 цієї статті зазначає, що якщо батьки не забрали дитину без поважної причини протягом шести місяців не виявляли по відношенню до дитини батьківського піклування , то суд може позбавити їх батьківських прав. Виховання дитини у родині є необхідною та важливою обставиною. З огляду на це частина 4 ст.143 СК надає „можливість бабці, діду та іншим родичам забрати дитину в тих випадках, коли її відмовилися забрати батьки[4]”. Але така передача дитини родині родичів може відбутися тільки з дозволу органу опіки та піклування, який має впевнитися, що така передача не буде протирічити його інтересам або порушувати його права. У подальшому родичі, що взялися за виховання дитини, можуть звертатися до суду з позовом про позбавлення батьків батьківських прав на основі статті 165 СК.

2.2.  Обов’язок батьків зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Стаття 144 СК встановлює загальний порядок реєстрації народження дитини в органах РАЦС: строки реєстрації та наслідки їх недотримання, а також коло осіб, які мають право зареєструвати народження дитини. Так частина 1 даної статті вказує, що „батьки мають невідкладно, але не пізніше ніж через місяць після народження дитини зареєструвати її у встановленому законом порядку (реєстрація мертвонародженої дитини – не пізніше трьох діб)”. Цей обов’язок батьків встановлюється, передусім, в інтересах дитини, бо, не будучи зареєстрованим, він не зможе повноцінно набувати прав та мати обов’язки як суб’єкт правовідносин. Потрібно вважати, що обов’язок зареєструвати дитину в РАЦСі є не тільки обов’язком перед дитиною, а й перед державою, тобто носить не тільки сімейно-правовий, а й публічно-правовий характер. В статті 144 СК також закріплюються наслідки невиконання цього обов’язку. Частіше за все, така відповідальність встановлюється у вигляді штрафу та повинна встановлюватися адміністративним законодавством.

2.3. Право дитини на ім’я, прізвище та по-батькові

Згідно зі ст.7 Конвенції про права дитини, кожна дитина з моменту народження має право на ім’я та набуття громадянства, а також наскільки це можливо, право знати своїх батьків та право на їх піклування. Ст.8 Конвенції передбачає право дитини на „збереження своєї індивідуальності[5] ”.

Індивідуалізуючи ми ознаками особи є її ім’я, прізвище, громадянство, сімейні зв’язки.  Ст.28 ЦК передбачає, що „фізична особа набуває прав та обов’язків під своїм ім’ям. Ім’я фізичної особи, що є громадянином України, складається з імені, прізвища та по-батькові, якщо інше не випливає з закону або традиції національної меншості, до якої вона відноситься[6]”. Право фізичної особи на ім’я також закріплено ст.294 ЦК. Відповідно до ст.145 СК прізвище дитини визначається по прізвищу батьків. Праву кожної дитини на прізвище, ім’я та по-батькові відповідає сімейно-правовий обов’язок батьків не порушувати це право. Ці особисті немайнові права носять сімейно-правовий характер.

2.4. Право дитини на вираження своєї думки.

Одним з особистих немайнових прав дитини, як підкреслює М.В. Антокольська,  „є право дитини вільно виражати свою думку[7] ”. Це право дитини закріплено в загальній формі в ст.12 Конвенції про права дитини та в ст.171 СК. Ст.171 СК встановлює, що „дитина має право бути вислуханою з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім’ї. Дитина, яка може висловити свою думку, повинна бути вислуханою при вирішенні між батьками, іншими особами суперечок про виховання, місце проживання, в тому числі суперечок про позбавлення батьківських прав, відновлення в батьківських правах, а також суперечок про управління майном[8] ”. Положення ст.171 СК відповідає частині 5 ст.51 Конституції, яка передбачає охорону державою сім’ї, дитинства, материнства, батьківства, а також частинами 7і 8 ст.7 СК. Необхідно відмітити, що права дитини на врахування його думки з питань, що стосуються його  особисто, а також з питань, що стосуються його сім ї, має не тільки сімейно-правовий, а й публічно-правовий характер. Необхідно також підкреслити, що „думка дитини, що стосується його прав, не має вирішального значення для вирішення всіх суперечок, що стосуються його життя[9]”, як зазначає Червоний Ю.С. Згідно частини 3 ст.171 СК суд має право постановити рішення проти волі дитини, якщо його вимагають і інтереси дитини.

2.5.Право та обов’язок батьків на виховання дітей.

Найважливішим серед батьківських прав та обов’язків є право та обов’язок батьків на виховання дітей. Виконання цього права є одночасно обов’язком. Як зазначає Антокольська,  „виховання являє собою тривалий процес впливу на дітей. Цей процес передбачає як виконання батьками цільових дій для досягнення певного результату, так і нецільовий вплив на дитину, який відбувається постійно в процесі спілкування батьків та дітей, та впливу, який чинить на дитину поведінка та приклад батьків[10]”.

У ст. 150 СК визначено коло обов’язків батьків з виховання дітей. „Батьки зобов’язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім ї, свого народу, своєї Вітчизни, піклуватися про здоров’я, фізичний, духовний та інтелектуальний розвиток дитини, забезпечити отримання дитиною повної середньої освіти, підготовці до самостійного життя[11]”. Яким чином виконуються ці обов’язки, вирішують самі батьки.

Виховання – це процес, що передбачає не тільки вчинення певних дій батьками, але й відповідну реакцію збоку дітей. Відповідно до цього, праву батьків з виховання дитини передує право та обов’язок дитини отримувати гідне виховання.

Як вже було зазначено, батьки самі обирають принципи та форми виховання своїх дітей. Разом з цим право батьків, як і багато інших прав, має свої межі. Тому, як вказано у частині 3 ст.151 СК,  „батьки можуть вибирати форми та методи виховання, окрім таких, що суперечать закону, моральним засадам суспільства[12]”. Частина7 ст.150 СК забороняє фізичне покарання дитини батьками, а також використання ними інших методів та видів покарання, що принижують особисту гідність дитини.

Але необхідно відмітити, що формулювання частини 7 ст.150 СК є не зовсім точною. Гідність людини – це суб’єктивна категорія. Тому одне і те саме покарання , що застосовується до різних дітей може принижувати або не принижувати їх гідність.

Право та обов’язок батьків та дітей на виховання носить взаємний характер, тобто у батьків та дітей є одночасно і права, і обов’язки по вихованню дітей. Як підкреслено у літературі, праву батьків на виховання дітей відповідає обов’язок  дітей не чинити батькам перешкод при виконанні цього права в інтересах самих дітей. При цьому необхідно враховувати, що виконання цього обов’язку не завжди може бути скинене на самих дітей, а забезпечуватися, насамперед, батьками, а також закладами та особами, покликаними створити необхідні умови для нормального психофізичного та духовного розвитку дитини. Праву батьків, як підкреслює Антокольська, протистоїть обов’язок дітей «терпіти виховання[13]». Батьки, як було зазначено, вправі застосовувати деякі міри примусу до своїх дітей для того, щоб добитися від них бажаної поведінки. При цьому необхідно, щоб поведінка батьків відповідала інтересам дитини (частина 2 ст.155 СК). Сімейному вихованню дитини надається явна перевага, бо жодні інші форми суспільного виховання не можуть порівнятися з ним. Право та обов’язок батьків на особисте виховання дитини – це заснована на законі міра можливої та гідної поведінки батьків у відношеннях з дітьми.

2.6. Право та обов’язок батьків на представництво та захист прав та інтересів своїх дітей

Одним з особистих немайнових прав та обов’язків батьків є також  право та обов’язок  батьків на представництво та захист прав та інтересів своїх дітей. Як було підкреслено, особисті правовідносини між батьками та дітьми мають строковий характер. З досягненням дітьми повноліття або з набуттям дітьми повної цивільної та сімейної дієздатності вони, як правило, зупиняються.

Необхідно розрізняти виконання батьками прав та обов’язків на представництво та захист прав та інтересів своїх дітей в галузі цивільного матеріального права та в галузі цивільного процесуального права. В галузі матеріального права, як було показано, батьки є законними представниками тільки свої малолітніх дітей. В галузі ж цивільного процесуального права батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Як і будь-які інші права, батьківські права мають свої межі та мету виконання. При здійсненні батьківських прав та виконанні обов’язків, у тому числі й права на представництво та захист прав та інтересів дітей, батьки повинні виходити з меж та мети здійснення прав та виконання обов’язків, передбачених ст.155 СК, а також з загальних принципів регулювання сімейних відносин, у тому числі, з правил чч.7 і 8 ст.7 СК.

Частина 1 ст.155 СК встановлює загальні положення відносно здійснення батьківських прав та виконання обов’язків, згідно з якими „батьки повинні поважати права дитини та його людську гідність[14]”. Іншими словами, батьки повинні відноситися до дитини як до рівноправного члену суспільства, як до самостійної особистості, повинні не порушувати його права та інтереси, що охороняються законом.

Частина друга ст.155 СК встановлює допустимі межі здійснення прав та обов’язків батьків. Здійснення батьківських прав не повинне суперечити інтересам дитини. Аналогічні норми містяться і в міжнародному законодавстві. „Під інтересами дитини, як підкреслює В.А.Рясенцев, необхідно розуміти збереження його здоров’я, нормального психічного та фізичного розвитку, виховання в ньому якостей, необхідних суспільству[15]”. Визначення інтересів дитини охоплює також необхідні матеріальні, побутові умови життя дитини. Визнання існування інтересів дитини не обов’язково припускає осмислення ним своїх потреб. Це залежить від віку дитини. Хоча не можна не враховувати при встановленні поняття «інтерес дитини» і суб’єктивний момент: мається на увазі прихильність дитини до одного з батьків, або до іншого члена родини.

Слід також зазначити, що поряд з інтересами дитини, інтереси батьків також мають право на захист. Вони не можуть просто ігноруватися або приноситися в жертву інтересам дітей. Це, насамперед, не гуманно по відношенню до батьків та недоцільно з виховної точки зору, оскільки може негативно відобразитися на дитині, сприяючи розвитку його егоїзму. Саме тому діюче законодавство зорієнтоване на знаходження балансу між інтересами батьків та інтересами дитини. І тільки у тому разі, коли протиріччя між ними настільки серйозне, що пошуки компромісу опиняються безрезультатними, перевага віддається інтересам дитини. 

 

РОЗДІЛ 3
ОСНОВНІ ПРОБЛЕМИ ТА ВИДИ НАСИЛЬСТВА,
ЩО ВИНИКАЮТЬ У СІМ’Ї ПО ВІДНОШЕННЮ ДО ДІТЕЙ

Незважаючи на велику кількість норм, призначених регулювати правовідносини між батьками та дітьми, дуже часто виникають ситуації, при яких порушуються права дітей. Найчастіше насильством та порушенням прав дитини ми вважаємо тільки фізичну розправу. Але насильством над дітьми є випадки, коли батьки:

-  знущаються над дитиною

-  б’ють її

-  завдають шкоди здоров’ю дитині

-  залякують дитину, використовуючи при цьому різні суспільні установи (міліцію, церкву, спецшколу, колонію, психіатричну лікарню)

-  порушують її статеву недоторканість

-  навіюють страх за допомогою тестів, поглядів

-  перебивають дитину під час розмови

-  ізолюють її

-  контролюють її доступ до спілкування з ровесниками, дорослими, родичами, одним із батьків

-  використовують образливі прізвиська

-  соромлять дитину

-  використовують її як передавача інформації під час конфлікту у сім ї

-  контролюють поведінку дитини за допомогою грошей

-  ігнорують її

-  не задовольняють її основні потреби

-  використовують її , як засіб економічного торгу під час розлучення

-  погрожують її залишити

-  погрожують фізичною розправою

-  поводяться з дитиною, як з прислугою

-  відмовляються повідомляти про важливі рішення, що безпосередньо стосуються її долі

Зневажання людських прав дитини, приниження її гідності сприяють виникненню дитячої психологічної травми, яка деформує особистість, порушує природний психологічний та фізіологічний розвиток дитини.

Але постає питання: чи є в Україні домашнє насильство над дітьми в сім ї? В державі існує досить велика нормативна база регулювання даного питання. Для з’ясування цього було проведене дослідження серед дітей віком 10-14 та 15-17 років.(див. табл..№1 та 2). У результаті отримали, на жаль, позитивну відповідь. При чому за поданими результатами яскраво видно таку тенденцію: найпоширенішими правопорушеннями серед дітей 10-14 років є перебивання батьками дітей під час розмови, неповідомлення про рішення, що стосуються дитини та соромлення дитини; серед дітей 15-17 років – перебивання під час розмови, неповідомлення про рішення, що стосуються дітей, хоча це є найважливішим питанням саме цього віку, контролювання поведінки за допомогою грошей.

Нами також було зроблено запит до міського пологового будинку №6 про кількісну інформацію про кількість випадків відмови від дітей з боку матерів у 2002-2007 роках. Запит показав, що тільки нібито покращена ситуація, знову зіпсувалася, і відсоток випадків знову зростає. Таким чином, мати не тільки не виконує свій обов’язок забрати дитину з родильного дому, але й не виконує обов’язок щодо надання ім’я дитині, щодо реєстрування народження дитини в органах РАЦС, щодо виховання дітей.

 

РОЗДІЛ 4
ІСНУЮЧІ СПОСОБИ БОРОТЬБИ З ПРОБЛЕМОЮ; НОРМАТИВНО – ПРАВОВА БАЗА, ЩО РЕГУЛЮЄ ДАНЕ ПИТАННЯ

Не можна сказати, що в нашій державі недостатнє правове регулювання даної проблеми. Створено та підписано багато важливих нормативних актів, постанов та указів, що закріплюють та зобов’язують вповноважені органи проводити необхідні профілактичні заходи для попередження виникнення насильства та порушення прав дитини в сім ї. Яскравим прикладом є рекомендації парламентських слухань «Забезпечення прав дітей в Україні. Охорона материнства та дитинства», в якому зазначається необхідність боротьби з проблемами  домашнього насильства: «Спостерігаються також загострення проблеми бездоглядності дітей та зростання рівня правопорушень серед неповнолітніх.  При цьому існує безпосередній зв’язок між негативними стосунками у сім’ї, прорахунками сімейного виховання та протиправною поведінкою підлітків. Причини, через які діти залишаються без батьківського піклування, досить різні, але наслідок один — дитина позбавляється конституційного права на сімейне оточення та виховання, права на дитинство». В даній рекомендації також зазаначено про необхідні для прийняття  заходи для розвязання існуючої проблеми:

-  Розробити проект концепції державного сприяння сімейному вихованню.

-  Забезпечити проведення експертизи підручників, навчальних посібників та навчальних програм для загальноосвітніх навчальних закладів з метою подальшого включення до них відповідних положень про права дітей та молоді в Україні.

-  Підготувати рекомендації розробникам та авторам відповідних навчальних програм, підручників і посібників для всіх освітніх та освітньо-кваліфікаційних рівнів щодо поширення та формування основних засад національної самосвідомості та основ національної культури, основних положень світової культури та суспільної моралі, дитячої етики та естетики;

-  Створити систему шкіл для молодих батьків. Розробити спеціальні програми для цих шкіл, забезпечити підготовку необхідних кадрів. Ввести на базі таких шкіл відповідне психологічне консультування майбутніх батьків.

-  залучення засобів масової інформації до активного висвітлення нагальних питань щодо охорони дитинства та захисту прав дітей в Україні в контексті сучасних соціально-політичних подій;

-  збільшення кількості дитячих культурно-просвітницьких, оздоровчих та освітніх програм на телебаченні та радіо.

-  Ініціювати створення спеціальної телевізійної програми щодо проблем дітей, забезпечення прав дітей в Україні, в тому числі права на власну думку, а також охорони здоров’я дітей з трансляцією цієї програми не рідше одного разу на місяць на Першому Національному каналі українського телебачення (у прайм-тайм).

-  Контролювати додержання у змісті радіо- та телепрограм етичних і моральних норм щодо дітей.

-  Посилити інститути із захисту прав дітей та ліквідації всіх форм дискримінації дітей на місцевому рівні.

Не менш важливим нормативно-правовим актом є Закон України «Про попередження насильства в сім ї» від 15.11.2001 р. В ньому охоплюються питання про заклади, які забезпечують захист постраждалим членам родини, в тому числі й дітям, та наслідки для правопорушників.

«Стаття 3. Органи та установи, на які покладається здійснення заходів з попередження насильства в сім’ї

1. Здійснення заходів з попередження насильства в сім’ї в межах наданих їм повноважень покладається на:

  1) спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань попередження насильства в сім’ї;

  2) службу дільничних інспекторів міліції та кримінальну міліцію у справах неповнолітніх органів внутрішніх справ;

  3) органи опіки і піклування;

  4) спеціалізовані установи для жертв насильства в сім’ї:

    – кризові центри для жертв насильства в сім’ї та членів сім’ї, стосовно яких існує реальна загроза вчинення насильства в сім’ї (далі — кризові центри);

    – центри медико-соціальної реабілітації жертв насильства в сім’ї.

2. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, об’єднання громадян, а також окремі громадяни можуть сприяти у здійсненні заходів з попередження насильства в сім’ї[16].»

Необхідно також зазначити, що діють і нормативні акти міжнародного рівня. Такими є Конвенція ООН про права дитини, Пекінська Конвенція 1995р., та деякі рекомендації міжнародних організацій.

Найголовніше місце серед нормативно-правових актів, що регулюють  проблему домашнього насильства займають Сімейний Кодекс України, Кримінальний та Кримінально-процесуальний Кодекси України, Кодекс про шлюб та сім ю.

 

РОЗДІЛ 5
НЕОБХІДНІ  ЗАХОДИ ДЛЯ ПОДОЛАННЯ ПРОБЛЕМИ

Отже, законодавче та державне регклювання проблеми домашнього насильства над дітьми досить міцне, але все ж таки проблема не зменшується, а, навпаки, стає ще більш актуальною у сучасному суспільстві. Тому необхідно приймати такі міри, що не тільки формально на папері, а й свідомо вплинуло на виховання людей.

Найважлиішим і найвпливовішим заходом, на наш погляд, є робота з молоддю та підростаючим поколіням. Необхідно регулярно проводити бесіди, які б мали змогу виховати у майбутніх батьків почуття поваги до людей різного віку, в тому числі й маленьких дітей. Таким чином, це забезпечить зменшення домашнього насильства у майбутньому і його повне викорінення.

Для запобігання подібних проблем зараз, необхідно відкривати спеціальні «школи молодих батьків», діяльність яких має бути напрямлена на налаштування батьків на прояв турботи до своїх дітей, пропаганда злагоди та гуманності по відношенню до своїх дітей. „Приблизна програма таких шкіл[17]” має бути слідуючою:

-  Навчити батьків визнавати право дитини на особисте життя

-  Довіряти дітям

-  Поважати почуття іншого з батьків

-  Забезпечити емоційний комфорт

-  Говорити та діяти так, щоб діти відчували себе у безпеці та  комфорті 

-  Дати можливість дітям розповідати про те, що вони відчувають

-  Забезпечити фізичну безпеку

-   Не залишати дитину без нагляду в громадських місцях

-  Підтримувати сімейний розклад

-  Навчати дитину правил особистої гігієни та правильного харчуванння

-  Слідкувати за дисципліною

-  Бути послідвним

-   Створювати правила поведінки відповідно до вікового розвитку дитини

-  Усно визначати свої опікування та межі дозволеного

-  Давати постанови, а не покарання

-  Приділяти дитині свій час та увагу

-  Брат участь у житті дитини: різних заходах, іграх, саілкуватися з її друзями

-  Залучати дітей до своїх заходів

-  Розповідати дитині про власне ставлення до життєвих цінностей

-  Турбуватися про себе: мати вільний час, турбуватися про своє здоров’я, спілкуватися зі своїми друзями, приймати любов та позитив

-  Заохочувати дітей займатися тим, що їм цікаво, проявляти та виражати любов до дитини.

Окрім усього вище зазначеного, необхідно реформувати освітню систему в галузі правознавства, для того, щоб діти знали свої права та обов’язки перед своїми батьками, і як майбутні батьки.

Але все ж необхідно не забувати, що Сімейний Кодекс передбачає, що батьки мають право на виховання своїх дітей тими методами, які вони вважають запотрібне. Тому, на нашу думку, необхідно чітко розмежити можливі засоби виховання, що їх мають право використовувати батьки, встановити конкретні норми, конкретні обставини, а не обмежуватися виразом «та в інших випадках». Тобто, більш детальне тлумачення норм закону є також важливим заходом для попередження насильства над дітьми в сім ї.
ДОДАТОК 1

Опитування дітей 10-14 років

батьки б’ють17%

залякують міліцією12%

залякують колонією12%

залякують спецшколою17%

залякують церквою11%

залякують психлікарнею11%

перебивають під час розмови87%

забороняють спілкуватися з ровесниками4%

забороняють спілкуватися з одним з батьків2%

забороняють спілкуватися з родичами1%

використовують образливі прізвиськ84%

соромлять69%

контролюють поведінку грошами23%

ігнорують12%

погрожують тебе залишити1%

погрожують фізичною розправою1%

поводяться з тобою як з прислугою31%

не повідомляють про рішення, що стосуються тебе93%

рідко спілкуються з тобою16%

ДОДАТОК 2

Опитування дітей  15-17 років

батьки б’ють4%

залякують міліцією8%

залякують колонією8%

залякують спецшколою6%

залякують церквою6%

залякують психлікарнею8%

перебивають під час розмови99%

забороняють спілкуватися з ровесниками1%

забороняють спілкуватися з одним з батьків2%

забороняють спілкуватися з родичами2%

використовують образливі прізвиська48%

соромлять48%

контролюють поведінку грошами60%

ігнорують15%

погрожують тебе залишити15%

погрожують фізичною розправою13%

поводяться з тобою як з прислугою   14%

не повідомляють про рішення, що стосуються  98%

рідко спілкуються з тобою 89%

Заархивована презентація в PowerPoint - zip-file (31.087 kb)
ВИСНОВОК

Отже, під час проведення дослідницької роботи, було з’ясовано, що проблема домашнього насильства й досі існує, і, на жаль, набуває все більших масштабів. Також під час аналізу цієї пробеми, дійшли висновку, що для її подолання необхідно провести деякі заходи. Найважливішими серед них є обов язковість проведення навчальних та профілактних бесід серед дітей, молоді, батьків  та майбутіх батьків, створення та узаконення діяльності спеціальних шкіл для батьків, з вище зазначеною програмою. Також необхідне реформування освітньої системи з питань правознавства: неохідно, щоб школярі знали свої права та обов’язки перед батьками. Важливим заходом є також внесення змін до законодавства, що регулює дане питання. Ще раз заначимо, що згідно Сімейного Кодексу України, батьки мають право використовувати такі методи виховання дитини, які вовважають за потрібне. Але в чинному законодавстві не дано чіткого визначення меж можливого. Саме тому дуже часто через таку невизначеність порушуються права дітей. Таким чином, якщо кожна людина буде підтримувати проведення цих заходів, якщо законодавство набуде більшої чіткості та лаконічності у тлумаченнях, з часом ця проблема буде викорінена назавжди.

 «Які ви батьки?»
- Визначте ті фрази, які ви часто використовуєте в спілкуванні з дітьми.
- Скільки разів тобі повторювати?
- Порадь, будь-ласка, як мені вчинити в даній ситуації?
- Не знаю, що я без тебе робила?
- І в кого ти такий (а) удався (лась)?
- Які в тебе чудові друзі!
- Ну на кого ти схожий (а)?
- Ти моя опора і помічник (ця).
- Ну що в тебе за друзі?
- Про що ти тільки думаєш?
- Який (а) ти в мене розумний (а)?
- А як ти вважаєш сину (донько)?
- У всіх діти як діти, а ти!
- Який (а) ти в мене кмітливий (а).
- Ключ до тесту
- «Які ви батьки?»
7 – 8 балів – ви живите з дитиною душа в душу. Вона щиро любить і поважає вас. Ваші стосунки з дитиною позитивно впливають на становлення особистості.
9 – 10 балів – ви непослідовні у взаєминах з дитиною. Вона поважає вас, хоча й не завжди з вами відверта. На її розвиток впливають здебільшого випадкові обставини.
10 – 12 балів – вам необхідно бути уважним у ставленні до дитини. Ви користуєтесь у неї авторитетом, але авторитет не замінить вашої любові. Розвиток дитини залежить від випадку більшою мірою, ніж від вас.
13 балів – ви самі відчуваєте, що чините неправильно. Між вами та дитиною існує недовіра. Поки не пізно, спробуйте приділяти дитині більше уваги, враховувати її запити та інтереси.

АНКЕТА

“Моє життя в сім’ї та школі”

    Чи існує, на Вашу думку, проблема насильства в нашій країні?

- так___ - ні___ - не думав(-ла) про це___

    Які типи насильства, на Вашу думку, найбільш поширені в нашому суспільстві?

    насильство в дорослому середовищі;

    насильство дорослих над дітьми;

    насильство старших дітей над молодшими;

    насильство між дітьми одного віку;

    насильство між представниками різної статі;

    сімейне насильство;

    ваш варіант _____________________________

    Чи існує проблема насильства, проявів жорстокості у Вашій школі?

- так___ - ні___ - утруднююсь відповісти___

    Чи існує проблема насильства та проявів жорстокості у Вашій сім’ї?

- так___ - ні___ - утруднююсь відповісти___

    Які, на Вашу думку, основні причини виникнення насильства в учнівському середовищі?

    культ сили, який пропагується засобами кіно і телебачення;

    конфліктні стосунки у сім’ї;

    наслідування поведінки дорослих;

    кризові явища у суспільстві;

    важке матеріальне становище у сім’ї;

    низький рівень культури батьків;

    вживання наркогенних речовин;

    недостатній виховний вплив школи;

    комп’ютерні ігри агресивного характеру;

    неефективні дії правоохоронних органів;

    впевненість у безкарності вчинку;

    інше _____________________________

    Чи доводилось Вам бути свідком насильства (жорстокого поводження) з Вашими друзями, однолітками, школярами?

- так___ - ні___

    Чи доводилось Вам хоч раз в житті зазнавати ... ?

Види насильства
	
З боку батьків
	
З боку вчителів
	
В учнівському середовищі

фізичне насилля: удари кулаком, ногами, побиття, навмисне нанесення тілесних травм та пошкоджень іншій людині.

	

	

психологічне (емоційне) насилля: постійні покрики, приниження, несправедливі звинувачення, залякування, лайка, присвоєння призвіськ, примус до дій, які людина не хоче виконувати.

	

	

сексуальне насилля: небажані словесні образи сексуального характеру та дотики; залякування, обман та примус до близькості або проституції; демонстрація порно та розбещення, зґвалтування, ексгібіціонізм, вуайєризм.

	

	

нехтування потребами дитини: нехтування фізичними потребами (потреби в їжі, одязі, сні та недостатня захищеність від небезпеки), нехтування медичними потребами, нехтування потребами в освіті та відмова дитині в підтримці, увазі, любові.

	

	

    Уявіть собі ситуацію, що Ви стали жертвою насильства. Ваші дії:

    буду кликати на допомогу;

    звернусь до батьків і все їм розкажу;

    звернусь за допомогою до вчителів;

    звернусь за допомогою до психолога;

    не буду звертатись до дорослих, діятиму на власний розсуд;

    інше_________________________________________________________________________________

    Якою, на Вашу думку, буде поведінка вчителів, якщо вони стануть свідками проявів насильства серед учнів?

    намагатимуться припинити насильство;

    вдаватимуть, що не бачать нічого;

    вони часто самі є ініціаторами насильства і кривдження учнів;

    інше ________________________________________________________________________________

    Від кого на Вашу думку, Ви зможете отримати розуміння та допомогу, якщо насильство станеться в Вашій сім’ї?

    від родичів;

    від друзів;

    від педагогів;

    від психолога;

    працівників правоохоронних органів

    Ваш варіант ___________________________________________________________________________

    Чи допускаєте Ви можливість фізичного покарання дітей за їх вчинки?

    категорично заперечую;

    лише в окремих випадках;

    так, це потрібно.

    Чи хотіли б Ви більше дізнатися про себе під час роботи з психологом?

- так___ - ні___ - важко відповісти___

    Ваша стать:

чоловіча ___ жіноча___

Дякуємо за відповіді